(untitled) (Збірник «Наукові проблеми архітектури та містобудування» | ОДАБА, 2026)
У контексті сучасних процесів урбанізації, пріоритеті сталого розвитку міст та актуалізації питань збереження культурної спадщини особливого значення набуває ревіталізація промислових об’єктів, зокрема історичних виноробних підприємств. Такі комплекси формують унікальний сегмент промислової архітектурної спадщини, що поєднує виробничі, культурні та ландшафтні характеристики й тісно пов’язаний із локальною ідентичністю, історичними традиціями та просторовою структурою територій. В умовах трансформації економічних моделей, деіндустріалізації та розвитку креативних індустрій колишні виноробні підприємства дедалі частіше розглядаються як потенційні осередки соціокультурної активності, туризму, громадських ініціатив і просторового оновлення міського середовища. Метою статті є аналіз сучасних підходів і практик ревіталізації історичних виноробних підприємств із фокусом на архітектурно-містобудівні напрямки адаптивного використання (adaptive reuse) та принципи сталого розвитку. У дослідженні розглянуто ключові проблеми збереження історичної й архітектурної цінності об’єктів, особливості їх функціональної трансформації, формування нових сценаріїв використання та інтеграції сучасних потреб громади, ринку й туристичної інфраструктури. Окрему увагу приділено питанням функціональної змішаності, взаємодії з прилеглими міськими просторами та ролі ревіталізованих комплексів у формуванні багатофункціонального міського середовища. Узагальнено еволюцію підходів до ревіталізації виноробних підприємств у європейській та міжнародній практиці, а також визначено їхній потенціал як інструменту сталого просторового розвитку та підвищення якості міського середовища. Отримані результати можуть бути використані в практиці архітектурно-містобудівного проєктування, редевелопменту промислових територій і стратегічного планування розвитку історичних виробничих комплексів.