Збірник «Наукові проблеми архітектури та містобудування» | ОДАБА
Попередня назва збірника: Проблеми теорії та історії архітектури України Засновник: Одеська державна академія будівництва та архітектури Рік заснування: 2000. Під сучасною назвою - 2022 Тематики: Результати наукових і експериментально-теоретичних досліджень у галузі: будівництва та архітектури; будівельних конструкцій; будівельних матеріалів та технологій; гідротехнічного та транспортного будівництва; інженерних мереж та обладнання; основ та фундаментів; технології та організації будівельного виробництва. Свідоцтво про державну реєстрацію: КВ №25220-15160ПР від 10.06.2022 р. Фахова реєстрація: Постанова №1279 від 28.12.2019 р. (категорія Б) Галузь науки: 191 Архітектура та містобудування 192 Будівництво та цивільна інженерія Періодичність: 1 раз на рік Класифікаційний індекс УДК: УДК 001.891.7:69:72 Адреса редакції: Редакція збірки «Наукові проблеми архітектури та містобудування», Одеська державна академія будівництва та архітектури, вул. Дідріхсона, 4, м. Одеса, 65029 тел. +38 (098) 101-66-82 (технічний редактор Коваленко Ольга Сергіївна) е-mail: zbirnyk-das@odaba.edu.ua Сайт збірника: zbirnyk.org.ua Сайт академії: odaba.edu.ua Сайт збірника під попередньою назвою "Проблеми теорії та історії архітектури України" Сайт збірника на минулому доменному імені ptiart.wixsite.com/ogasa
Одеська державна академія будівництва та архітектури
Нормативна база України в області солнцезахисту будівель
При проектуванні будинків в південних регіонах України виникає проблема захисту приміщень від прямої сонячної радіації, що викликає тепловий і світловий дискомфорт. Практика будівництва будівель в південних районах показує, що багато будинків проектуються без обліку надлишку теплової дії інсоляції в літній період. У будівлях зі значним доступом інсоляції в приміщення використовуються технічні засоби сонцезахисту (кондиціонування, внутрішні системи охолодження), що призводить до значних енерговитрат. Жорсткість вимог щодо економії енергії призводить до необхідності розробки нових норм з проектування і застосування сонцезахисних пристроїв. Вони здатні істотно зменшити навантаження на системи охолодження будівель в період перегріву влітку та зберегти або незначно зменшити пасивне сонячне опалення взимку. В статті проаналізовані нормативні документи що містять вимоги до організації сонцезахисту, які повинні дотримуватися при проектуванні і будівництві будівель. Вони визначають необхідність застосування засобів сонцезахисту, які мають забезпечувати оптимальні умови мікроклімату в приміщеннях, запобігати перегріву влітку та знижувати енергоспоживання в зимовий період.
Сучасні технології та енергозбереження в архітектурі
Авторське право (c) 2022 Збірник «Наукові проблеми архітектури та містобудування» | ОДАБА https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Тенденції розвитку сучасної світової архітектури
Показано, що вимоги та завдання, зумовлені технічними та технологічними можливостями, розкривають нові перспективи у формуванні довкілля та архітектурної творчості. Проаналізовано роль архітектора та його місце в інтеграційних процесах технократичного суспільства. Визначено основні причини втрати сучасним архітектором провідних позицій у будівельній галузі. Виділено особливу роль «синтетичності» сучасної архітектури. Стверджується, що сучасна архітектура з монокультурного явища перетворюється на симбіоз творчих, культурологічних та науково-технічних потенціалів. На прикладі будівель «Вертикальний Ліс» (Bosco Verticale) у Мілані або «Вежа кедрів» (La tour des Cedres) у Лозані, комплексу концертного залу «Марайя» в пустелі Аль-Ула Саудівської Аравії, конференц-центру в парку Чанчжоу в Китаї, показано активну участь інженерів-конструкторів у творчому процесі проектування та будівництва, впровадження «зелених» технологій та матеріалів, втілення принципів «стійкого» будівництва. У дослідженні наголошується, що процес конструювання складних інженерних систем та механізмів значно ускладнює процес архітектурно-будівельного проектування та вимагає принципового виходу архітектора за рамки професії. Вказується, що відчуження людини від архітектури стало глибинною проблемою архітектурної діяльності на рівні автора-архітектора, споживача-адресата та на рівні розвитку, трансформації та реалізації проекту. Виявлено низку причин, що не дозволяє більшості з архітекторів стати на чолі складного механізму реалізації свого творчого задуму. Доведено, що повноцінний розвиток архітектора у процесі трудової діяльності можливий лише у великих архітектурних фірмах. Наголошується на важливості у великих архітектурних фірмах динамічного процесу удосконалення сучасних технологій управління, а також активнішого залучення громадськості на всіх етапах будівельноінвестиційної діяльності. Стверджується, що невеликі архітектурні бюро не можуть гарантувати своїм співробітникам якісний розвиток професійного світогляду. Пропонується один із шляхів вирішення цих проблем. Стверджується, що можливості сучасних цифрових технологій, науково-технічні відкриття, а також суперечливість інтеграційних процесів привносять до архітектурної діяльності низку нових та специфічних віянь. Виявлено тенденцію поступового поліпшення конструктивнопластичних, функціонально-технічних та художньо-естетичних якостей у масовому будівництві.
Історія виноробної діяльності в Одеській області
Згідно з дослідженнями зародження культури винограду йшло одночасно, або в різний час, в декількох географічних центрах незалежно один від одного. З подальшим розвитком людської цивілізації в різних регіонах виноградарство розвивалося окремо і паралельно. Історичні матеріали свідчать про те, що вже тоді використовували досить досконалі сорти і різноманітні технології. Сучасне виноградарство збудоване на фундаменті прадавніх культур і досвіді вирощування винограду протягом всього історичного періоду розвитку людської цивілізації. Кожен куточок землі, де вирощували і вирощують виноград має свої традиції споживання продукції. На сучасному етапі виноградарство – потужна галузь сільськогосподарської діяльності людства. У деяких країнах світу виноградарство є базовою галуззю економіки. Висока пластичність культури, та застосування спеціальних технологій вирощування сприяє просуванню винограду в нетрадиційні регіони, зокрема на Північ. Отже, представлена стаття на тему ”Історія виноробної діяльності в Одеській області” дозволить студентам вищих аграрних навчальних закладів, спеціалістам та аматорам з виноградарства ознайомитися з глибоким пластом історичної інформації, яка дозволяє зрозуміти сучасний стан та перспективи розвитку галузі на різних континентах. В статті розглядаються а також аналізується історія виноробства в Одеській області і головні етапи становлення виноробної галузі, як важливої економічної складової сільського господарства нашого краю. Також буде розглянуто та проаналізовано які історичні фактори та події впливали на розвиток виноробства на Одещині – це не є науковий термін та за яких історичних умов галузь досягла свого найбільшого розвитку.
Теоретико-методологічні концепції формоутворення в архітектурі, дизайні та мистецтві
В статті розглядаються концепції формоутворення в архітектурі, мистецтві та дизайні в кінця XIX початку XX століття. На передній план виходить вивчення взаємозв'язку внутрішньої структури і зовнішньої форми в органічних і неорганічних об'єктах, що видається більш істотним, ніж просте відтворення і повторення природних форм. Вивчення цих змін лягло в основу течії метаболізму, що зародилася в середині XX століття в архітектурі та містобудуванні Японії, біоморфізму в дизайні та морфогенезу в Америці. Ці теоретико-методологічні концепції формоутворення мали великий вплив на проектну діяльність архітекторів і дизайнерів всього світу. Нажаль, це суттєво не вплинуло на розуміння загальних законів формоутворення і композиції в радянський та пострадянський періоди архітектурно-художньої освіти. Значна кількість публікацій, присвячених вивченню загальних законів, принципів або категорій композиції, не розглядає їх у взаємозв’язку з об’єктивними законами формоутворення. Це спотворює формування цілісної системи знань у майбутніх архітекторів і дизайнерів з художньо-образного формоутворення. Мета дослідження полягає в уточненні понять «композиція», «закони композиції», «загальні закони композиції», їх кількість і зв’язок з законами формоутворення (морфогенезу). Для досягнення мети були поставлені такі завдання: – розглянути деякі концепції, що розкривають формоутворення (морфогенез) в архітектурі та дизайні; – виявити зв’язок законів формоутворення з загальними законами композиції. Ключовим поняттям в тих чи інших теоретико-методологічних концепціях застосування інноваційних процесів в проектній діяльності архітекторів і дизайнерів є поняття морфогенезу. В архітектурі і дизайні морфогенез може виступати як синонім терміну «формоутворення», припускаючи процес виникнення і перетворення оптимальної форми об'єкта в цілому. Поняття «формоутворення» та «композиція» мають спільне розуміння процесу створення нової форми, нової реальності, нового продукту в архітектурі, дизайні та мистецтві. Взаємозв’язок загальних законів композиції з загальними законами природи підкреслювався багатьма дослідниками та художниками. Спираючись на загальні закони природи, ми визначаємо п’ять законів формоутворення. Виходячи з цього можливо стверджувати, що сутність та кількість загальних законів композиції, як головної складової мистецтва, архітектури та дизайну, визначається законами формоутворення.
Принципи формування індивідуальних ознак стилю в сучасній проектній графіці
У статті розглядається принципи формування індивідуальних ознак стилю в сучасній проєктній графіці. Основною метою та завданням дослідження являєтеся - з’ясувати роль архітектурного малюнка як допоміжного засобу вираження проектного задуму автора, з’ясувати місце та значення ручної та комп’ютерної графіки як особливі творчо-технічний процес у проєктній діяльності та одним з елементів індивідуальності. розкрити функції і методи зображення у навчальному процесі, з’ясувати роль та особливості виконання антуражу та стафажу різними видами графіки, Додаткова роль антуражу та стафажу у процесі проектування формують особливі якості та навички при формуванні індивідуального стилю Саме вони, окрім загального стилю подачі, дозволяють створювати певний симбіоз з сухої комп’ютерної подачі та більш живої та емоційної ручної графіки. Надати приклад графічних розробок та малюнків різних авторів що сприяє розумінню основних принципів та методів графічного зображення середовища, навколишнього об'єкта, на основі яких майбутні митці створюють неповторну манеру малювання, свій індивідуальний почерк, власну графічну мову.
Прийнятність традицій та трансформация стилю в художній освіті у період глобалізації
У статті аналізуються системи художньої освіти різних країн, методи викладання, роль педагогічної системи та безпосередньо педагога у становленні учня та вихованні власного художнього стилю в сучасних умовах глобалізації, та її вплив на збереження ідентичності. Глобалізація, це неминуче явище, яке вже настало, у процесі чого відбувається обмін товарами, інформацією, знаннями та культурними цінностями в усьому світі, і він стає все більш взаємопов'язаним. Незважаючи на те, що існує думка про недостатню глобальну інтеграцію Українського мистецтва у всесвітню систему, хочеться зупинитися на зворотній стороні того, що відбувається. Процеси глобалізації в культурі та мистецтві негативно позначаються на художній освіті та відображаються в якісній зміні методики та техніки викладання, впливаючи на збереження самобутності, культурної спадщини, менталітету та усталених традицій у підготовці професіоналів. Сьогодні з'являється безліч навчальних закладів, які пропонують різні методи здобуття художньої освіти. Класична рисувальна та мальовнича школа замінюється підготовкою менеджерів в образотворчому мистецтві та маркетинговими послугами з продажу популярного мистецтва. Дане Богом вміння творити нарікається ресурсом і продається, як товар. Звісно і підхід має бути відповідним. Єдиний ресурс, на який може розраховувати художник – його індивідуальність, отже це має стати пріоритетним напрямом у художній освіті.
Особливості та типи водних оздоровчо-рекреаційних комплексів в Україні
Сьогодні увага до здоров’я стала не просто турботою про своє майбутнє, але й стилем життя. Здоровим, спортивним, струнким, красивим та радісним, живучі в гармонії з навколишнім світом хоче бути кожен. Способів тримати себе у формі достатньо: багато хто бігає зранку, ходить у фітнес-центр, стежить за дієтою і бореться зі шкідливими звичками. Технології та обладнання в сфері краси постійно вдосконалюються, а на базі загального захоплення здоров'ям виникли цілі індустрії, одна з яких - wellness. Нині в світі сформоване прагнення до природних методів лікування і збереження здоров'я. Ідея відпочинку як можливість природного оздоровлення прекрасно підходить до стереотипів і потреб людей. Все більше бажаючих поєднати відпочинок з оздоровленням і доглядом за зовнішністю, тому тема будівництва водних оздоровчо-рекреаційних закладів сьогодні актуальна не тільки для фахівців індустрії краси та здоров'я, а й для тих хто займається інвестиціями, будівництвом, експлуатацією та управлінням готелями. В цьому питанні важливу роль відіграє правильно вибране місце для будівництва санаторіїв та курортів. Красиві пейзажі, чисте повітря і цілющі мінеральні води роблять бальнеологічні курорти прекрасним місцем для відпустки. Приємний безтурботний відпочинок там можна поєднати з корисними для здоров’я процедурами.
Середовище як об’єкт дослідження в архітектурному дизайні
Стаття «Середовище, як об’єкт дослідження в архітектурному дизайні» присвячена аналізу феномену « архітектурне середовище» задля виявлення якостей та можливостей об’єкту проектування, які досі не враховані в проектної практиці ДАС. Розглянуті визначення «середовища» як між наукового явища (філософія, педагогіка, психологія, соціологія тощо), уточнено поняття «архітектурне середовище» стосовно специфіки професійної діяльності дизайнера. Встановлені характеристики, ознаки, властивості, параметри, критерії сформованості середовищного утворення. Розглянуті таки позиції як «межі та склад», «структурно- компонентна визначеність» , функції середовища в культурологічному контексті. Ця інформація узагальнена в таблицях. Зроблено порівняння традиційних та інноваційних методів та напрямків дослідження архітектурного середовища. Здійснено наголос на принципових позиціях, які залишаються поза сферою інтересів дослідників: середовищ ний сценарій, мізан сценічний малюнок, динамічна композиція, середовища ситуація та діалозі, дух місцевості, дух часу, атмосфера середовища, спосіб життя та художній образ архітектурного середовища.
Динаміка розвитку просторових архетипів при переході до техноцивілізації
Стаття присвячена вивченню динаміки розвитку просторових архетипів при переході до техноцивілізації. Особливу увагу приділено пошуку нових підходів до розвитку історичних міст та їх центрів, ідеологічних та методологічних засад збереження пам'яток архітектури, а також історико-архітектурної спадщини, її використання та розвитку в умовах стороннього, тобто техногенного середовища та глобалізації. Виявлено, що основні тенденції вирішення проблем співіснування, з одного боку, міського середовища і міської культури, а з іншого – урбанізованого оточення і масової культури сьогодні пов’язано з кількома тенденціями розвитку штучного оточення. Серед них найбільшої вагомості набувають процеси спочатку протистояння і поляризації, а потім протиборства і поглинання урбанізованим оточенням міського середовища. Доведено, що привабливість міст визначається безумовними плюсами міського життя, яке в рази збільшує темпи соціокультурного розвитку сучасного суспільства. Розробка концепції архітектурного простору як динамічної системи та виявлення його гуманітарної основи, яка через архітектуру незмінно транслюється у середовище існування людини в рамках будь-якої соціальної системи – від традиційної до техногенної.
Інтелектуальна система освітлення (перспективи розвитку у житлових будинках)
Комфорт завжди був одним із двигунів прогресу, змушуючи людську думку винаходити дедалі нові пристосування для полегшення власного життя. Починаючи з найдавніших часів, людина завжди прагнула облаштувати свій будинок так, щоб отримувати максимум комфорту, докладаючи при цьому мінімум зусиль. Саме освітлення, як ніщо інше, впливає на домашній затишок. Правильно підібране світло здатне навіть впливати на настрій. Воно може як позитивно, так і негативно позначитися на працездатності. Регулюючи освітлення можна створити інтимну або робочу обстановку, заспокоїти думки і підготувати себе до сну або, навпаки, викликати мозкову активність і прокинутися. Крім функціональності, світло також виконує декоративну функцію. Правильно вибираючи яскравість та колір освітлення, можна візуально змінити інтер'єр та створити потрібну атмосферу. Саме тому правильному освітленню необхідно приділити належну увагу. Смарт технології, що недавно з'явилися, сьогодні набирають популярність у всьому світі. Ще донедавна розумне освітлення вважалося дуже дорогим, проте зараз воно стає доступнішим. З'являються безліч виробників, додаткові функції та різні типи смартпідсвічування. Як працює технологія розумного освітлення у будинку? Керувати світлом можна за допомогою або дистанційного пульта, або голосових команд. Нові версії мають спеціальні програми для смартфонів, який служить своєрідним пультом. Розумне освітлення – технологія освітлення, спрямована на збільшення енергоефективності та комфорту використання штучних джерел світла, що досягається завдяки використанню автоматизованого керування, датчиків освітленості, а також можливостей планування, акцентування та сучасних способів взаємодії з людиною та іншою технікою.
Архітектурно-дизайнерські прийоми в організації громадських просторів у щільній міській забудові
У статті розглядаються особливості організації громадських просторів в умовах щільної міської забудови. Проєктування таких просторів сприяє формуванню дружнього середовища з пріоритетом людського масштабу. Проведено аналіз досвіду організації громадських просторів. Встановлено, що сучасні тенденції до проєктування відкритих громадських просторів направлені на створення фізичного, психологічного та візуального комфорту для жителів міста. Відмічено, що в громадському просторі відбувається два основними типи дій: пересування та перебування пішоходів. Такі простори знаходяться в постійному зв’язку з оточуючою забудовою та взаємодіють з нею у об’ємнопланувальному та функціональному аспектах. В залежності від містобудівної ситуації громадський простір може бути моно- або поліфункціональним. В процесі дослідження було виявлено три основні архітектурно-дизайнерські прийоми організації громадського простору в щільній забудові: примикання, перетинання та центрування. Зазначено, що громадські простори повинні мати виразний художній образ, який допомагає його ідентифікувати та створити «живий» осередок для жителів міста. Формування міських інтер’єрів пов’язано з аналізом існуючої ситуації в певному фрагменті міського середовища, виявленні актуальних потреб жителів, деталізацією простору за рахунок предметного наповнення. Залучення всіх необхідних засобів для повноцінного функціонування громадського простору та можливості забезпечення потреб суспільства в якісному середовищі є пріоритетною задачею сьогодні та в майбутньому.
Ернст Нєізвєстний – скульптор, що займається філософією мистецтва
Стаття присвячена видатному всесвітньовідомому скульптору, який займається філософією мистецтва, Ернст Нєізвєстний, який представляє монументальний синтез руського авангарду Кандинського, Малевича, Татліна і Філонова. Його творчість несе в собі унікальне поєднання ідей Сходу та Заходу та втілює концепцію синтезу мистецтв, монументальний стиль скульптури та графіки, що інтегрує духовний зміст та сучасні форми, бачення світу як гармонії та свободи – все це символічно передано у малюнках, графіці, скульптурі та монументах Нєізвєстного. Серед його творів розглянуто відомі роботи: монументальна композиція «Древо Життя» та «Золоте Дитя» в Одесі. У статті вивчені його творчий шлях і життя: дитинство та молодість у СРСР, участь у Великій Вітчизняній Війні, слава та критика на батьківщині, еміграція до США (1976), а також всесвітнє визнання. Його роботи складають колекції багатьох провідних музеїв світу таких, як Музей Сучасного мистецтва в Нью-Йорку, Музей Сучасних Мистецтв у Парижі, Сучасний Музей у Стокгольмі, Музей Сучасного Мистецтва у Белграді та Кеннеді-Центр у Вашингтоні. Ернст Нєізвєстний є автором есе, мемуарів, займався поетичною творчістю; читав лекції у найбільших університетах світу, теми його лекцій: «Мистецтво та свобода», «Мистецтво та суспільство», «Данте та Достоєвський». Він був почесним членом Шведської Академії Наук, Нью-Йоркської Академії Наук та мистецтв, Європейської Академії Мистецтв та Природних та Гуманітарних Наук. Доля та творчість Ернста Нєізвєстного стали предметом багатьох книг, статей та фільмів (повість Олександра Зинов’єва «Зяючі висоти», документальний фільм «Один день правди», заснований на Нобелівській лекції Олександра Солженицина).
Проблеми збереження історико-архітектурної спадщини
Реновація промислової забудови та її адаптація до сучасного міського середовища
Аналіз особливостей формування міського громадського простору, шляхом реновації промислових зон, а також виявлення перспектив даного процесу та його впливу на існуючу структуру міста, на основі існуючого вітчизняного та зарубіжного досвіду. Методика. В сучасних умовах при обмежених фінансових та матеріально-технічних ресурсах держави виникнення глобальних та складних задач реновації існуючої забудови є доцільним рішенням з точки зору зменшення витрат на нове будівництво. Проте це можливо при застосуванні комплексного підходу, який має на меті збереження самобутності, автентичності, ідентичності та історичних ресурсів міського середовища, а також дозволяє домогтися високої прогнозованої, ефективності реалізації проектів реконструкції в можливо короткі строки. Реновація промислової забудови відноситься до середовищної праксеології – одного із змістових блоків теорії гармонізації архітектурного середовища, що досліджує способи ефективної організації діяльності з удосконаленням штучно створеного довкілля. В результаті дослідження здійснено порівняльний аналіз вітчизняного та зарубіжного досвіду реновації промислових територій, а також виявлено ряд чинників, що впливають на процеси реновації в існуючій містобудівній ситуації з впливом усіх існуючих та можливих процесів. Виявлено, що в залежності від задач, можливе різне функціональне пристосування та спрямування тієї чи іншої промислової споруди або комплексу, а також його наступна адаптація в існуючу систему міста. Виявлено різні підходи до процесу реновації промислових територій та обґрунтовано принципи перетворення існуючої промислової функції під громадський простір. Практична значимість. Аналіз реального стану промислових зон був проведений з метою ефективного процесу реновації застарілої та нераціонально використаної промислової території, яка знаходиться, як в структурі міста, так і поза ним. Всі об’єкти реновації розглянуті з огляду на часові рамки, функціональне призначення будівель, суб’єкта реалізації інвестиційного проекту. Вивчено проблеми та надано рекомендації для розвитку реновації в столиці та Україні загалом, на основі закордонного досвіду та праць.
Від скульптури в стародавній Греції до торгівельної символіки в архітектурі Одеси
Актуальність теми обумовлена необхідністю дослідження і розкриття історичних об’єктів архітектури Греції та півдня України, зокрема міста Одеси, які вплинули на формування неповторного образу будівель та споруд. Аналіз різноманітних стилів в архітектурі може бути корисним в реставраційних роботах по відтворенню пам’яток архітектури. Греки завжди вважали, що тільки в прекрасному тілі може жити прекрасна душа. Тому гармонія тіла, зовнішня досконалість - неодмінна умова і основа ідеальної людини. Грецький ідеал визначається терміном калокагатія (грец. kalos - прекрасний, agathos - добрий). Оскільки калокагатія включає досконалість і тілесного складання, і духовно етичного складу, то одночасно з красою і силою ідеал несе в собі справедливість, цнотливість, мужність і розумність. По берегах Чорного морів, на узбережжі Південної Італії виникла група рабовласницьких держав, відомих в історії як Стародавня Греція, або Еллада. У XII-VII ст. до н. е. у Стародавній Греції відбувся розклад первіснообщинного ладу і з'явилося патріархальне рабовласництво, яке у VIII-VI ст. до н. е. склало основу економічного і політичного життя суспільства. Розвинулося товарно-грошове господарство, яке зосередилось у рабовласницьких містах-державах (полісах). Найбільшими серед них виступали Афіни і Спарта, боротьба між якими за панування в Стародавній Греції була водночас боротьбою між демократією і аристократичною олігархією, що призвело до Пелопоннеської війни 431-404 рр. до н. е. Знесилені війною грецькі поліси в 338 р. до н. е. підпали під владу Македонії. Задля порівняльного аналізу в дослідженні включаються будівлі раннього періоду, які виникли в Одесі з 1880 по 1910 рр. До кола досліджуваних будівель потрапляють будівлі громадського призначення: торгові, видовищні та адміністративні, які були збудовані у той період. Кожна будівля центральної частини міста є унікальною за діапазоном застосованих елементів и деталей, за композиційним рішенням, за неповторним оздобленням фасадів та інтер’єрів. Необхідно виявити характерні риси, які отримали розвиток в архітектурі міста різних періодів: модерну, конструктивізму, мінімалізму. Виявлення стилістичних течій та напрямів надає можливість уникнути помилок в процесі відтворення страчених елементів і деталей на прикладі торгівельних символів.
Формування відкритих громадських просторів як засіб вдосконалення постіндустрівльного міського середовища
В результаті дослідження понять виявлено правомірність визначення відкритих громадських просторів в структурі міста, як деякої підсистеми, що включає архітектурно-містобудівні, дизайнерські, інженерно-транспортні елементи, соціально орієнтована і спрямована на створення комфортного, доступного, естетично привабливого і екологічно безпечного середовища. Встановлено, що відкриті громадські простори, сьогодні отримують друге дихання – стають своєрідними центрами тяжіння, комунікаціями, поєднуючи естетику, функціональну насиченість та відповідають соціальним потребам суспільства. Закордоном вже існує певний досвід створення нових або відновлення існуючих відкритих громадських просторів з метою подолання депресивних процесів в міському середовищі як спадщини індустріального періоду. В Україні, в свою чергу, де перші прояви зміни технологічних епох на початку 1990 років співпали зі становленням незалежності та переходом до ринкових відносин, деградація міських територій відчувалася досить гостро. В таких умовах виникає потреба запобігання подальшому поглибленню деструктивних тенденцій розвитку міського середовища. В нашій державі, де міські території отримали ще й руйнування в результаті військових дій, їх відновлення стає досить актуальним і стимулює пошуки нових підходів до вирішення цієї проблеми. В таких умовах, подальше формування відкритих міських просторів розглядається як можливість створення підсистеми первинних елементів тяжіння – відкритих громадських просторів – багатофункціональних, з розвинутою транспортно-пішохідною інфраструктурою, естетично привабливих, екологічно безпечних, спроможних забезпечити активізацію соціо-культурного життя містян.
Організація внутрішнього простору пасажирських терміналів сучасних аеропортів
В дослідженні розглядаються аспекти архітектурно-дизайнерського проектування та організації внутрішнього простору терміналів сучасних аеропортових комплексів. У науковій праці проведений короткий аналіз сучасного стану пасажирських терміналів провідних аеропортів у великих містах світу. Проектування аеропортів — одне з найскладніших завдань у практиці архітекторів, що потребує нестандартних рішень для досягнення вражаючих результатів. У статті розглянуто нові тенденції проектування та розвитку архітектури та дизайну у цій галузі, а саме — аеропорт «аеротрополіс». Одне з основних завдань при проектуванні пасажирських терміналів — організація грамотної та продуманої системи візуальної комунікації за допомогою якої людина може чітко та легко зорієнтуватися у приміщеннях терміналу. У статті виявлено закономірності та нові тенденції організації внутрішнього простору аеровокзальних комплексів, використання технологій енергозбереження, сучасних матеріалів та технологій. Зроблено висновки щодо першочергових завдань під час проектування таких складних об'єктів.
архітектурно-дизайнерського проектування
Сучасні методи планування та дизайну в підвищенні комфортності та безпеки руху пішоходів
Відбудову міст України пропонується провадити з урахування у майбутньому високого рівня автомобілізації населення, використовуючи методи планувального впливу та методи дизайну на швидкість руху транспорту в розробці генеральних планів. Пропонується для цього ураховувати такі критерії, як горизонтальні і вертикальні вимоги до траси, об’єм руху, розрахункову швидкість, дальність огляду, поперечні елементи, перетини і розмітку. Розкривається метод «заспокоєння руху», що включає принцип організації руху на території шляхом відвідних магістралей перенесено транзитний рух; конфлікт між обслуговуючим транспортом, автомобілями людей, що живуть на цій території, та пішоходами вирішено шляхом зменшення швидкості транспорту до 35-15 км на годину; надано пріоритет пішоходами та громадському транспорту, схемам організації перепланування перехрестя. Заходи щодо заспокоєння транспорту дозволяють досягти цілей, які можна звести до двох головних: підвищення безпеки та покращення навколишнього середовища. Простір вулиць заспокоєного руху перебудовується таким чином, щоб автомобілям, що їдуть уздовж неї, для досягнення об'єктів, розташованих тут же, не було б прямого шляху. Для цього вживаються такі заходи, як звуження проїжджої частини, викривлення її шляхом поступового наближення до сторін вуличного простору, застосування спеціального дорожнього покриття для того, щоб пішоходи могли розрізняти площі, призначені для транспорту, що стоїть і що рухається. Окрім того, особливо для великих міст, оздоровлення міського руху складається в створенні більш привабливого середовища мешкання, а також більш безпечних умов знаходження містян та грання дітей по за приміщенням, що досягається методами дизайну у використанні декоративного покриття асфальтобетону. Всі компоненти (від унікального обладнання, що нагріває асфальт, до спеціальних покриттів) розроблено для вирішення комплексу завдань із декоративного оформлення міського пейзажу та дають необмежену творчу свободу архітекторам та проектувальникам. Використання декоративного асфальту має незаперечну перевагу у вартості в порівнянні з тротуарною плиткою або каменем. Декоративне покриття асфальтобетону може бути виготовлене на існуючому асфальтобетоні. Це може забезпечити суттєві заощадження витратах його застосування. Основа асфальтобетону забезпечує чудову стабільність і тривалість, а так само ремонтопридатність покриття в порівнянні з такими як дорожній камінь, плитка та ін.
Актуальність дослідження проблеми сміття та його переробка у великих містах
На сьогоднішній день містобудування розвивається стрімкими темпами, ріст економіки та зміна стилю життя, призводить до збільшення міст і збільшення міського населення, що у свою чергу призводить до збільшення, та накопичення твердих побутових відходів у цих містах. Тверді побутові відходи, це напевно одна з найактуальніших проблем людства, а особливо у теперішній час. Ми стикаємося зі сміттям постійно, вдома на роботі, йдучи по вулиці, прогулюючись парком одним словом скрізь. Це все сміття дуже сильно впливає на нас, впливає як на фізичне здоров'я погіршуючи його, так і на психологічне. Все це невід’ємна частина нашого життя, і люди навіть навчилися з цією проблемою боротися. Але не все так просто, як може здатися на перший погляд. Хоча мені здається, що проблема не у самому смітті, а у тому як люди до нього ставляться (рис. 1). Наприклад розглянемо таке явище як “Звалища відходів” або “Сміттєві полігони”, які на сьогоднішній день викликають неабияке занепокоєння. В першу чергу це негативний вплив на екологію, насамперед це забруднення ґрунту навколо полігону, забруднення ґрунтових вод, що несе за собою проблему з прісною водою. Ще одним з важливих аспектів це забруднення повітря та неприємний запах який може розповсюджуватися на багато кілометрів. Значна частина населення стверджує, що всі проблеми з відходами можна вирішити за допомогою переробки. Незважаючи на це, сміттєзвалища продовжують представляти собою найбільш поширений варіант утилізації відходів у всьому світі. Існує також поширена думка, що сміттєзвалище є економним засобом утилізації відходів. Так, безумовно це найдешевший та найпростіший спосіб позбутися відходів, але чи варта така економія, тих екологічних проблем які виникнуть у майбутньому.
Еволюція архітектурної графіки в історичному контексті
Стаття є дослідженням динаміки та трансформації методів візуалізації в архітектурній графіці на різних етапах історії. Мета дослідження полягає в аналізі еволюції цих методів у контексті історичного розвитку, та їх впливу на сучасні практики. Дослідження ґрунтується на огляді літератури, аналізі історичних відомостей та сучасних тенденцій в архітектурній графіці. Розглянуто різні етапи розвитку методів створення візуальних образів в архітектурній графіці, починаючи з традиційних ручних технік, і до сучасних цифрових інструментів. Виявлено фактори, що впливають на еволюцію цих методів: технологічний прогрес, культурні та соціальні зміни, та інші. В статті наголошено, що одним з професійних викликів у архітектурній практиці є завдання формування авторського почерку графічної мови, за яким впізнають автора проєкту, архітектора або організацію. Були наведені приклади цікавої візуальної подачі проєктів архітектурних бюро тощо. Розглянуто, що сучасна графічна мова різноманітна, є сумішшю традиційних і сучасних візуальних технік. Зроблено висновки, що еволюція методів створення візуальних образів в архітектурній графіці є багатоаспектною та динамічною. Також визначаються перспективи подальших досліджень, включаючи аналіз впливу цифрових технологій, естетичних аспектів візуальної комунікації та синтезу традиційних та сучасних підходів. Робиться висновок щодо необхідності подальших досліджень для глибшого розуміння еволюції архітектурної графіки та розробки інноваційних підходів до створення візуальних образів у архітектурній практиці.
метод створення архітектурного зображення
Академічна художня освіта в структурі болонського процесу
Спостерігаючи зміни, що відбуваються в освіті після переходу України на болонську систему з 2005 року, виникає багато дискусій у наукових колах про доцільність таких реформувань. Нові параметри вищої освіти, розроблені у рамках загальноєвропейського освітнього простору, пропонують єдину модель, в наслідок чого проходить стрімка реорганізація вищої школи. У зв'язку з цим виникають протиріччя між вимогами болонської та національною системою освіти щодо необхідності збереження їх особливостей та кращих традицій. Одним з найбільш суперечливих питань стало збереження академічної художньої освіти в рамках болонського процесу, як різних концепції у системі освіти. У статті розглянути можливі методи збереження балансу між традиційними цінностями та сучасними викликами при реформі вищої освіти, які вимагають гнучкого підходу до інтеграції передового досвіду, зберігаючи основні культурні особливості нації. На прикладі досвіду кафедри образотворчого мистецтва АХІ ОДАБА, розбирається навчальний план освітньої програми, як приклад збалансованого підходу та адаптації до нових вимог.
Синергетичний ефект навчання архітекторів: поєднання монотипії і комп’ютерної графіки
В статті особлива увага звертається на необхідність поновлення методології графічного навчання архітекторів, так як основними показниками їх професійного рівня та продуктивної діяльності є уміння використовувати на достатньому творчому рівні комп’ютерні програми, що є важливим доповненням для становлення архітекторів-художників. Із досліджень виокремлюється, що існує недостатня увага до монотипії як засобу стимулювання творчості та стимулу до пошуку образно-композиційних рішень, як чинника вдосконалення творчих навичок на засадах творчого поєднання монотипії та комп'ютерної графіки. Метою цієї статті є розгляд сучасних методів графічної підготовки та виявлення підходів до поєднання традиційної друкованої графіки та комп’ютерної у процесі художньо-творчого навчання. Обгрунтувати позицію, що монотипія в новій якості застосування - поєднання монотипії і комп’ютерної графіки, має вагоме значення для становлення майбутнього професіонала на засадах утворення «синергетичного» ефекту у процесі навчання архітекторів. В дослідженні обумовлюється, що соціокультурний зміст «образно-проектного простору» архітектури, яка одночасно має бути «адаптована» до сучасного світу разом із сучасними формами та методами навчання архітекторів, вимагає оновлення змістовно-методичної складової освіти, а потому необхідним є «поєднання класичного художнього навчання, творчого та віртуального. На засадах концептуального положення стосовно друкованого естампу — Монотипії та уявлення про процес поєднання монотипії і комп’ютерної графіки як синергетичний, про образно-творчі засади синтезу в монотипії та комп’ютерній графіці, виявляються основні методи, принципи та результати. На основі прикладу практичного заняття із темою про взаємозв’язок та вплив конструктивних особливостей «графіки» на архітектуру як монументальне мистецтво та на методи навчання архітекторів, визначається необхідність застосування Арт-технології для креативного навчання як синтезу-поєднання монотипії та віртуально-комп’ютерної графіки для проявлення образно-символічної графічної «мови і мовлення» архітектури. У Висновках підкреслюється важливість вивчення монотипії як самостійного явища та впливового чинника вдосконалення творчих навичок студентів, розкриття їх творчого потенціалу. Обгрунтовується, що поєднання монотипії і комп’ютерної графіки створює синергетичний ефект, допомагає створити на обмеженій розміром площині оригінальні образи. Застосування даної Арт-технології для креативного навчання обумовлює результат синергетичного ефекту, що проявляється у наявності отримання елементів новизни та практичному значенні результатів. Перспективи подальших досліджень. Досліджуваний проблемно-творчий синтез-поєднання монотипії і комп’ютерної графіки потребує подальшого винайдення особливої концептуальної методики сучасної графічної підготовки та впровадження «синергетичної моделі» навчання на основі уявлення про цілісний «інтегративний характер інформатизації сучасної освіти», що поєднує різні мистецькі технології у процесі формування художньо-творчої особистості.
Архітектурна графіка як засіб формування авторської графічної культури майбутніх фахівців
Статтю присвячено формуванню авторської графічної культури майбутніх архітекторів в процесі виконання архітектурної графіки, розглянуто особливості понятійного апарату стосовно графічної культури студентів та окреслені головні напрямки методичного забезпечення переходу від натурного зображення архітектури до формування авторського стилю. Мета дослідження – з’ясувати зв’язок між виконанням спеціальних завдань з архітектурної графіки та формуванням авторської графічної культури майбутніх архітекторів. Професійна діяльність сучасного архітектора багатогранна і включає всі етапи проектування, починаючи з розробки творчої ідеї і закінчуючи її втіленням у життя. Творчий процес проектування вимагає технічної підготовки в цій галузі, просторового уявлення, навичок і вміння виконувати складні графічні побудови. У придбанні необхідних знань для цього значну роль грає графічна грамотність. Виконання зображень являє собою необхідну складову частину творчого процесу архітектурного проектування, починаючи з ескізних начерків (архітектурні скетчи), проекційних креслень і закінчуючи розробкою робочих креслень, призначених для будівництва. Архітектурна графіка – це засіб професійного зображення, який виявляє образні, масштабні й просторові властивості об’єкта. Сучасна архітектурна графіка різноманітна і охоплює всі види засобів, за допомогою яких просторові форми зображуються на площині, а також формує фаховий досвіт у майбутній професії дизайнера, архітектора або будівельника. Ці завдання вирішуються при вивченні дисципліни «Архітектурна графіка». Метою викладення дисципліни «Архітектурна графіка» є ознайомлення студентів зі способами побудови зображень архітектурних об’єктів та їх частин за допомогою графічних матеріалів, виконання архітектурного рисунка, архітектурного скетча, ескіз-ідеї, фор-ескізу, робочих креслень і, головне, формування авторської графічної манери. Ручна графіка значною мірою виражає професійний почерк та обличчя архітектора, саме тому, незважаючи на сучасний рівень комп'ютерної графіки та моделювання, вміння професійно малювати абсолютно необхідне архітектору для вираження своїх ідей на стадії перших роздумів, ескізування і формування концепції.
Самоорганізація інтер’єрного громадського простору на прикладі Харківського метрополітену
Розглядається застосування системного підходу щодо дослідження найкрупніших міст як складних, відкритих, ієрархічно організованих утворень, що виникають в результаті поглиблення процесу урбанізації. В умовах зміни технологічних епох і формування постіндустріального суспільства місто визначається як складний синтетичний об’єкт, у якому погоджено діють історичні, економічні, соціальні, політичні, екологічні, біологічні, природно-наукові закони, що своєю сумісною дією зумовлюють існування єдиних механізмів виникнення та функціонування міста як цілого, а спроби описати процеси виникнення та розвитку міста, а також побудова підходу до перспективного формування міських утворень з урахуванням можливостей їх регулювання відбувається за допомогою синергетичного підходу, що найбільш усього відповідає існуючим викликам, а саме місто розглядається як складна відкрита нелінійна, здатна до самоорганізації соціально-територіальна система – система синергетична. Феномен самоорганізації, при цьому, виступає на перший план. Досліджено, що сьогодні, коли міські поселення України перебувають у складних умовах воєнного стану, а зовнішні виклики, по суті, зумовлюють можливість їх остаточного знищення, самоорганізація найбільш сталих структурних елементів міської системи стає запорукою забезпечення життєдіяльності населених пунктів. Щодо найкрупніших міст, таких як Харків, наявність метрополітену як важливої складової містобудівного каркасу і його функціонування в особливий період дозволяє по-новому подивитися на його роль не тільки як швидкісного транспортного засобу, а і громадського простору, що, як укриття, забезпечує збереження фізичного і психічного здоров’я мешканців міста, можливості спілкування та інші функції. Виявлено, що в процесі функціонування харківського метрополітену в особливих умовах війни, в його структурі, що являється важливою складовою загальноміської транспортної інфраструктури, відбуваються процеси причинної самоорганізації, що проявляються у перетворенні вузько функціональних транзитних просторів інтер’єрів станцій на громадські; наповнення цих просторів новими функціями – створення безпечних куточків для занять дітей дошкільного віку у ігровій формі, проведення виставок дитячого малюнку, концертів, святкових вистав тощо. Спостерігається формування цільової самоорганізації шляхом створення під патронатом міської влади навчального процесу у молодших класах школи з метою покращення соціалізації дітей в період військових дій.
метрополітен як складовий елемент транспортної інфраструктури міста
Інноваційні підходи до дизайну інтерʼєру
Стаття "Інноваційні підходи до дизайну інтер'єру" присвячена визначенню сучасних підходів до дизайну інтер'єру, порівнянню цих підходів з традиційними та встановленню неархітектурних чинників, які впливають на дизайн інтер'єру. Інтер'єр формується архітектурою та дизайном. Процес формування традиційно базується на досвіді та пропозиціях модних журналів, але не всі ці рішення є життєздатними, не завжди елітними - рекламний експеримент корелює з повсякденним життям користувачів. Головним нововведенням у зміні підходів є не дизайн, який приймається, а переосмислення багатьох життєвих технологій. Трансформація технологій життя, що постійно змінюються, в матеріальні форми. Комбінації матеріалізованих форм життя, їх комплекси та поєднання стають фактором архітектурно-дизайнерської творчості в галузі дизайну інтер'єру. Дизайн інтер'єру є результатом проектування середовищних процесів, ситуацій і ґрунтується на естетиці іншого типу, ніж традиційна. Суть дизайну інтер'єру полягає не в тому, щоб зробити речі красивими, а в тому, щоб побачити красу в повсякденному житті та його процесах. Завдання полягає у встановленні методів і принципів дизайн-освіти середовища, її реалізації у професійній дизайн-творчості. Стаття спрямована на пошук перспектив професії, потенціалу поворотів практики, які можуть бути використані як основа для майбутніх творчих пошуків. Розкрито джерела генерування нових ідей. Нові підходи проілюстровані студентськими роботами.
Левел-дизайн, як один із методів використання альтернативної сучасної архітектури
Стаття присвячена особливостям, характерним для нового покоління дизайнерів, архітекторів, які відкрили дизайнерські можливості так званої цифрової ери. Це відмінності між левел-дизайном і архітектурою. Вони полягають в меті і контексті створення простору. Існує багато перетинів і взаємодій між левел-дизайном і архітектурою, так як обидві дисципліни займаються створенням простору для людей. Однак, є і суттєві відмінності, які необхідно враховувати при навчанні студентів-архітекторів левел-дизайну. У цій статті розглянуто деякі з цих відмінностей і запропоновано рекомендації по навчанню левел-дизайну в контексті архітектурної освіти. Левел-дизайн - це процес створення ігрових локацій, які забезпечують цікавий і захоплюючий ігровий досвід. Левел-дизайнери використовують різні техніки і інструменти, щоб формувати простір, атмосферу, завдання і виклики для гравців. Левел-дизайн вимагає знання геймдизайну, архітектури, психології, мистецтва і програмування. Архітектура - це мистецтво і наука проектування будівництва будівель та інших фізичних структур. Архітектура займається формою, функцією, естетикою, соціальністю і стійкістю простору. Архітектори використовують різні методи і інструменти, щоб створювати концепції, плани, моделі і документацію своїх проектів. Дослідження цієї теми, що проводиться в межах наукової діяльності кафедри Рисунка, живопису та архітектурної графіки, кафедри Дизайну архітектурного середовища, кафедри Архітектури та містобудування, вказує на необхідність розгляду інноваційних освітніх процесів, як частини практичної діяльності архітекторів, спрямованої на адаптацію студентів до інновацій. У статті розглядаються питання щодо використання результатів дослідження теми, при розробці та вдосконаленні програм з дисциплін кафедр для студентів-архітекторів і методики зображення актуального інтерактивного підходу до навчання, яке розвиває мислення майбутніх зодчих. Також розглядається одне з новітніх питань сьогодення – розробка ігор, як один із методів використання альтернативної сучасної архітектури. Обґрунтовано необхідність інтеграції традиційного академічного та інноваційного підходів в навчанні зображення як комплексного навчального предмета в професії архітектора та дизайнера. Здійснено класифікацію прийомів підходу до левел-дизайну, як інструменту реалізації ідей «паперової архітектури» в роботах студентів-архітекторів та графічних дизайнерів. У статті розглянуті актуальні підходи в освіті і їх відображення в архітектурних та графічних рішеннях вищих навчальних закладів на основі аналізу зарубіжного досвіду. Виявлені концептуальні і практичні рішення в області зображення архітектурних просторів у вищих навчальних закладах, що відповідають актуальним змінам в системі освітнього процесу.
Формування художньо-образної концепції дизайну архітектурного середовища Деволанівського узвозу в м.Одеса
У статті досліджено підходи до формування художньо-просторової та художньо-образної концепцій проектування Деволанівського узвозу в Одесі. На основі аналізу навчальних завдань з дисциплін ДПМ та дипломного проектування встановлено, що художньо-образне рішення в архітектурно-дизайнерському плануванні є похідним від художнього аналізу форми, об'єму, простору. Цей аналіз здійснюється мовою і засобами, притаманними сучасному мистецтву. Об'єктом дослідження є фрагмент архітектурного середовища у вигляді оригінальної просторової організації, об'єму або форми, а предметом - художньо-образна інтерпретація цього фрагмента засобами формальної композиції. Це своєрідний творчий переклад з мови мистецтва на мову проектної графіки. Особливістю цієї діяльності є художнє освоєння вихідної середовищної ситуації, виявлення образного потенціалу досліджуваного фрагмента архітектурного середовища, побудова послідовної системи вражень з акцентом на носії образності: простір, форма, об'єм, маса, деталь, колір тощо. Другим важливим елементом художнього осмислення є споживач середовища та екологічна діяльність. Особливістю є поєднання "стоп-кадрів" станкового мистецтва з художньо-постановочною діяльністю, процесуальною динамічною композицією, що передбачає низку екологічних вражень. Таким чином, фактори середовища трансформуються в художні ідеї і навпаки, встановлюються сфери візуальної взаємодії людини з фрагментом довкілля, з'являються зони з якостями арт-об'єктів та середовищних інсталяцій тощо. Представлені студентські роботи, які фокусуються на певному потенціалі архітектурного середовища Деволанівського узвозу в Одесі. Особливістю цієї діяльності є художнє освоєння вихідної середовищної ситуації, виявлення образного потенціалу досліджуваного фрагмента архітектурного середовища, побудова послідовної системи вражень з акцентом на носії образності: простір, форма, об'єм, маса, деталь, колір тощо. Другим важливим елементом художнього осмислення є споживач середовища та середовищна діяльність. Особливістю є поєднання "стоп-кадрів" станкового мистецтва з художньо-постановочною діяльністю, процесуальною динамічною композицією, що забезпечує низку екологічних вражень. Таким чином, середовищні чинники трансформуються в художні ідеї і навпаки, встановлюються сфери візуальної взаємодії між мотивом і фрагментом середовища, з'являються зони з якостями арт-об'єктів і середовищних інсталяцій і т.д. Представлені студентські роботи, які фокусуються на певному потенціалі архітектурного середовища Деволанівського узвозу в Одесі.
конвергенція архітектурних і художніх засобів
Гуманізація середовища життєдіяльність як гарант сталого розвитку Одеси
В статті розглянуто фактори гуманізації середовища життєдіяльності як однієї з головних засад стратегії сталого розвитку Одеси. Вдосконалення міської структури з метою досягнення фізичного, психологічного та духовного комфорту людини в штучному оточенні демонструє людиноспрямований підхід до пошуку інтегральної, комплексної (економічної, соціальної, енергетичної, економічної, транспортної і т.д.) моделі міста з високим рівнем якості середовища. Проведений аналіз орієнтовано на вивчення сучасного стану Одеси та пошук рішень щодо подолання антагонізму і протистояння існуючих умов і загальнолюдських потреб її жителів. Було визначено, що гуманізація базується на врахуванні біологічних, фізіологічних, духовних, естетичних, психологічних та соціокультурних аспектів потреб людини; спирається на соціальні, екологічні, ергономічні, функціональні, естетичні, конструктивно-технологічні, економічні вимоги при вдосконаленні житлового середовища та забезпечує умови формування екологічно, психологічно та естетично комфортного середовища містобудівними засобами. Містобудування як засіб гуманізації середовища є матеріально-просторовим відображенням суспільних поглядів і очікувань у формуванні повноцінного житлового середовища, що визначає основи державної містобудівної політики в Україні. Визначення структурних і планувальних особливостей організації зон житлової забудови Одеси, головних факторів, що впливають на їх становлення в нових соціальних умовах, тенденції подальшого їх вдосконалення є важливим містобудівним завданням для вироблення стратегії створення умов плідного і повноцінного, стійкого розвитку міста з забезпеченням високої якості гуманізованого середовища проживання. Отримані результати сприятимуть розробці програми подальшого розвитку житлових територій Одеси, їх реконструкції і перетворенню в комфортне, гідне і максимально відповідаюче рівню людських потреб гуманне середовище 21 сторіччя.
потреби та фізіологічні можливості людини
Стратегія розвитку депресивних ділянок архітектурноісторичного середовища міста Одеси на прикладі вулиці Деволановський узвіз
Стаття присвячена визначенню стратегії розвитку депресивних територій архітектурно-історичного середовища центру міста Одеси. Визначено поняття стратегії розвитку депресивних територій, виявлено фактори, що впливають на розвиток історичного центру міста, проаналізовано підходи до реновації депресивних територій у світовій практиці. Зроблено акцент на проблемі збереження та безперервності розвитку архітектурноісторичного середовища, а також нового використання об'єктів. Основою для розробки положень стратегії розвитку Деволанівського узвозу в Одесі є законодавча та нормативноправова база з питань обстеження будівель і споруд, Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності", рішення 18-ї позачергової сесії Комітету всесвітньої спадщини. Включення історичного центру Одеси до Списку всесвітньої спадщини ЮНЕСКО, Закон України "Про охорону культурної спадщини", державні норми проектування, наукові праці провідних теоретиків і практиків у галузі проектування в архітектурно-історичному середовищі - Арнхейма Р., Дея К., Лінча К. та ін.Запропоновано підходи до дослідження та проектування в архітектурно-історичному середовищі, особливості формування якісних характеристик (потенціалу) та спрямування. На прикладі студентських робіт визначено напрямки та принципи організації сучасних культурно-громадських комплексів на основі історично сформованого середовища. З'ясовано основні поняття, специфіку досліджень і проектування в архітектурно-історичному середовищі. Визначено форми існування та механізми формування історико-культурної традиції, концепції проектних рішень, спадкоємність розвитку фрагменту архітектурно-історичного середовища.
фактори впливу на розвиток архітектурно-історичного середовища
напрями розвитку середовища історичного центру
принципи розвитку історичного середовища
показники реалізації стратегії розвитку історичного середовища
Мистецтво обгрунтування науково-проектних методів до відродження історичних прибуткових будинків
Архітектурний спадок є живим втіленням культурної самобутності, генетичним кодом суспільства. Тому, важливо не зберегти ядро міста від змін, а забезпечити його спадкоємний розвиток. Поновлення цінних багатоквартирних будинків є стратегічним засобом їх відродження. Фахівці змушені шукати баланс між збереженням історичної чарівності прибуткових будівель та задоволенням сучасних динамічних вимог суспільства. Мета дослідження - виявити науково-проектні напрями мистецтва валоризації історичної житлової забудови згідно з еволюцією методології міжнародної системи управління культурною спадщиною та досвідом практики обґрунтованих втручань в контекст – консолідація цінностей справжнього і створення нових. Практика оновлення та управління спадщиною переживає процес змін. Спадщина перестала сприйматися як перешкода на шляху розвитку міст та місцевих спільнот. Тому існує нагальна потреба у розробці інструментів для інтеграції цих напрямків та реалізації науково-проектних підходів відродження на рівні мистецтва. Для цього необхідна низка заходів - комплексні дослідження та цифрова фіксація культурних ресурсів міста; пріоритети у діях зі збереження спадщини та спадкоємного розвитку; спільні консультації та рішення всіх зацікавлених сторін.
Особливості та проблеми високощільної житлової забудови в сучасній Україні на прикладі міста Одеса
Описані основні особливості та характеристики високощільної житлової забудови в сучасній Україна, які впливають на формування якісного житлового середовища. Виділена основна проблематика та шляхи її вирішення, які вплинуть на майбутні проєкти житлових будинків і високощільній забудові. Метою даної роботи є дослідження особливостей та проблем щільної житлової забудови в сучасній Україні на прикладі міста Одеса. Основні задачі дослідження, це: визначити вплив щільної житлової забудови на її розвиток; охарактеризувати поняття "високощільна житлова забудова"; визначити типи та форми щільної забудови; проаналізувати переваги та недоліки щільної забудови; описати основні проблеми щільної забудови в Україні. В результаті пошуково-аналітичного дослідження було сформовано основні особливості та проблематика високощільної житлової забудови. Особливостями житлових комплексів з високою щільністю забудови є точкове та периметральне формування забудови на ділянці, розповсюдженість багатоповерхових житлових комплексів та оптимізація кількості ресурсів для будівництва. Проблематика високощільної житлової забудови пов’язана переважно з перевантаженням існуючої інфраструктури сучасного міста, соціальними та економічними проблемами, відсутністю або недостатньою кількістю публічних громадських просторів, низькою якість проєктування та будівництва, а також недосконалістю сучасної нормативної бази. Високощільна житлова забудова є перспективним напрямком розвитку для сучасних українських міст, який потребує оновлення та додаткових вимог до проектування та будівництва з боку державних будівельних норм. Формування комплексної житлової стратегії сучасних українських міст в майбутньому допоможе вирішити основні проблеми та надасть можливість ефективного використання високощільної забудови для формування якісного житлового середовища.